Тобое...
Да се връщаме, Хиге.
Вече не усещам болка.
Отровата на Джагара бавно ме разяжда.
Вие сте вълци, дегенерирали до хора...
и сте били изхвърлени от Рая.
Вече не можеш да се върнеш в оригиналната си форма.
Старче...
Съжалявам...
Аз...
Аз бях онзи,
който те простреля...
Аз обещах...
на Блу...
че ще те защитавам.
Но не успях...
Съжалявам...
Исках да бъда с теб, както Блу, и да те защитавам...
Щеше да е хубаво, ако...
всички бяхме отишли в Рая.
Остави ме да постя тук...
Това беше...
Сега разбирам...
Ти си бил...
Тобое!
Тобое! Тобое!
Глупаво дете...
Хей!
Нещо става.
Къде сте?
Ти...
Ти си само човек.
Знам, че камъкът, който отваря Рая, е в теб...
Какво чакаш?
Вълк...
Тебе чаках.
Какво?
Скоро и ти ще загубиш всичко.
Не можеш да запазиш нищо, на което държиш.
Това е редът на новия свят.
Счупих печата.
Побързай.
Раят е право напред.
Старче! - Тобое!
Старче...
Това не може... Защо?
Старче...
Г-н Айден...
Защо?
Защо трябваше да се случи?
Тобое...
Трябва да побързаме.
Той се е отправил към Рая.
Отправил се е към нашия Рай.
Странно е.
Защо не отвори негов си Рай? Рай за аристократите?
Дървото на Живота е там.
Дървото на Живота ми го каза.
Трябва да тръгваме.
Нямаме време да седим.
Какво мислиш да правиш?
Стигна чак до тук... Какво мислиш да правиш сега?
Няма ли да потърсиш някое скривалище?
Няма да избягам.
Вече не съм необходим за това пътешествие...
Така си мислех.
Никой от нас не е незаменим.
Няма нещо, което да се изисква.
Ти си.
Само ти можеш да отвориш Рая.
Само ти можеш да отидеш до края.
Сигурен съм, че и Цуме го е забелязал.
Аз ще отида...
Дори и Раят да ме отхвърли, ще отида, докъдето мога.
Затова и ти трябва да дойдеш.
Трябва да искаш да отидеш! Не се опитвай да намериш извинение!
Блу...
Земята започва да се разпада, дори и тук...
Изглежда наистина е по-добре да побързаме.
Не се притеснявайте за мен.
Когато започна да ви забавям,
ще се погрижа за себе си.
И аз искам да стигна докъдето мога.
Вървете напред.
Искам да си поприказвам още малко с него.
Добре.
Хиге?
Предадох ви.
Страхувам се, че мога да го направя отново.
Няма значение какво ще направиш сега, няма да го приема за предателство.
Просто ще го приема, без значение какво е.
Ако животът ми е застрашен, ще се бия.
Да, моля те, направи го.
Станал си доста голям.
Когато се запознахме, беше много по-малък.
Знаех, че харесваш хората повече от всичко останало.
Не, може би никога не съм те разбирал.
Но...
аз...
Слушаш ли ме, Тобое?
Веднъж ме попита за белега ми.
Това е моят грях.
Оставих приятелите ми да бъдат избити и избягах.
И тогава...
бях изгонен от глутницата.
Не се нуждаех от приятели,
и нямаше в какво да повярвам.
Винаги предавах тези около мен.
Докато не срещнах вас.
Исках да те заведа до Рая.
Ти беше този, който ме доведе до тук.
Цуме, да отидем заедно.
Вярвам в теб, Цуме.
Повече няма да скимтя.
Да, знам.
Знам.
Старче, грижи се за него...
Сбогом.
Само на мен ли ми е трудно да дишам?
Не, и на нас ни е трудно.
Все пак се изкачихме доста нависоко.
Само още малко. Дървото на Живота ни очаква.
Дървото на Живота е живяло през цялото време.
Изпитвало е болката през цялото време.
Но сега... диша свободно.
Благодаря.
Гербът на Дарсия?
Това е било...
Това е Вратата.
Казва се, че Благородници я построили, за да запечатат Рая на вълците.
Да запечатат?
Той каза, че е счупил печата.
Отчасти е станал вълк.
Дарсия ли?
Той има вълче око.
Когато рая на Джагара... на Благородници се отвори...
Той реши да не отиде.
Опитва се да стане вълк.
Ако той отвори Рая преди нас...
За нас няма да има бъдеще.
Кажи, Раят описан ли е в тази книга?
Нищо не се казва...
Последните страници са празни.
Там. Планината на Началото.
Входът за Рая е там.
Добре ли си?
Да, съжалявам.
Не се тревожете за мен. Вървете напред.
Аз ще се катеря лека-полека.
Скоро ще стане по-лесно.
Красиво е...
Виждаш ли, Шер?
Ще изрека думите от Червена Луна.
Вълкът бил създаден от Бога, и станал вестител на звяра.
Живеейки в тишина,
приема кървавата благословия на величественият, пламтящ край.
Хей! - Дръж се!
Въпреки всичко, което казах, май няма да успея до края...
Мястото, което е пред мен, е място, където няма да мога да отида.
Не се пускай!
Не идвай! Не е нужно да идваш!
Не се страхувам.
Вие ще отворите новия свят.
Вярвам, че ще го направите...
Не се наложи да използвам оръжие...
Цветето се радва на господаря на нощта, изпълвайки всичко с ухание.
Коравите и вечни черти имат облика на нежна, бяла девица.
Когато времето се забави, всичко се превръща скъпоценни, ледени парчета.
И тогава звярът ще се появи.
Превод: ckitnik
Been a long road to follow
Been there and gone tomorrow
Without saying goodbye to yesterday
Are the memories I hold still valid?
Or have the tears deluded them?
Maybe this time tomorrow
The rain will cease to follow
And the mist will fade into one more today
'cause the road keeps on telling me to go on
Something is pulling me
I feel the gravity of it all
Следва
Пътешествията винаги свършват малко тъжно.
Беше дълго пътешествие, но сега като свърши, ми се струва кратко.
Както и да е, беше забавно.
До скоро.
Ако е било писано, надявам да се отново да се срещнем.